tečeš solze preko lic

pesmi

Gregor Podržaj

(spisano v letih 1990 – 2010)

Izdano v samozaložbi preko Smashwords.

Ljubljana, 2016

Copyright 2016 Gregor Podržaj

ISBN: 978 131 17999 0 6 (Smashwords)

ISBN: 978-961-93989-2-0 (Podržaj)

Naslovnica je delo avtorja. / Cover by the author.

__________________________________________________

CIP - Kataložni zapis o publikaciji

Narodna in univerzitetna knjižnica, Ljubljana

821.163.6-1(0.034.2)

PODRŽAJ, Gregor, 1972-

Tečeš solze preko lic [Elektronski vir] : pesmi : (spisano v letih 1990-2010) / Gregor Podržaj. - El. knjiga. - Ljubljana : [samozal.] G. Podržaj, 2016

Način dostopa (URL): https://www.smashwords.com/books/view/606980

ISBN 978-961-93989-2-0 (ePub)

283826688

__________________________________________________

Izdano v samozaložbi preko Smashwords. Opombe o avtorstvu:

Hvala za dolpoteg te svobodne izdaje elektronske knjige. Čeprav je svobodna, je vseeno avtorsko delo in naj bi kot tako, ne bilo reproducirano, kopirano in distribuirano, tako za pridobitne kot tudi nepridobitne namene. V kolikor vam je bilo prebiranje v zadovoljstvo, lahko priporočite prijateljem, da si dol potegnejo lastno kopijo iz Smashwords.com, kjer lahko poiščejo tudi ostala dela tega avtorja. Mir in dobro.

Publyshed by Gregor Podržaj at Smashwords. License Notes:

Thank you for downloading this free ebook. Although this is a free book, it remains the copyrighted property of the author, and may not be reproduced, copied and distributed for commercial or non-commercial purposes. If you enjoyed this book, you may encourage your friends to download their own copy at Smashwords.com, where they can also discover other works by this author. Thank you for your support.

SANJAVA

ti začenjaš

z mojim koncem

jutro je tvoja predigra

mešam vzroke in posledice

kapnico pijeva

ne verjameš mi da je strupena

v šumeč papir se zavijeva

za kakšen teden, dva

pred ljudmi se skrijeva

otročke delava

polniva vrtce ljubljanske regije

in jeva svoje ude

zagledam eiffelov stolp

in še preden ti ponudim roko v pomoč

začneš plezati nanj

seveda te ne pustim same

smeješ se moji izjavi

in ugotoviva da za naju ni

ene resnice

TIŠAM RADIO!

vedno je tako despresivno

ko greš

naj se zasmejem

ko pridem

in zaplešem onanovo kolo

še najbolj pa te je motilo

da sem se s tvojo mamo

in to

da si mi bila všeč

zdaj pa neprestano telefone slišim

in tišam radio!

Z NJIM

če bi le imel

tisto tvojo malo luknjico

da bi se skril vanjo

ob dežju

samozavesten pogled

pod obvrmi

da bi te prebodel

z njim

ZASIPAM DOLINO

zanalašč sem ti všeč?

križan v izdihu, spanje!

prepognjen v križu, s sklonjeno glavo,

nabiram diamante in zasipam dolino,

ko narobe stopam.

POZNAM TE

(novoodkriti vonji te vedno premamijo)

vem da boš nocoj

nežno me rotila

odkrita boš z menoj

naj ti ne krajšam krila

ker kadar sva sama

odpira se rana

sladki njen vonj je

postal nama hrana

in tvoje žrelo

zahteva želo

moje moči!

OKAMENIM

čeprav me pogledaš v oči

in toplo stisneš roko

se takoj nato obrneš

in stopiš na avtobus

molčeča praznina

se razgrne čez mesto

zavrtan v pločnik

okamenim

ALI MENI

debelušne krogle, migajoče z zadnjimi platmi

morda bi bile komu všeč

kakšnemu mornarju ali 12 letnemu dečku

če bi jim le pustile balinat z njimi

KJE SI?

kje neki si sedaj

ko si te ne upam poklicat'

ker niti ne vem kaj bi ti rekel

ker danes niti nisem razpoložen za srečanja

kaj neki počneš

ko se prezgodnji zimski mrak nad ulice spušča

STRANSKI TIR

stranski tir

je kamor me potiskaš

je hladen in prazen

je kjer te čakam

da neprijazno rečeš ja

da nejevoljno vrneš uslugo

NERVOZEN

ko jutro ne bi prineslo prebujenja

ko bi le še sanjal ... do konca

ko ne bi bolelo, le še bolelo

pa nisem zrel

pa sem neučakan

pa trzam z očmi ...

nervozen

želja v meni kipeče povreva

pa nimam moči

večerna sidra v jutranji megli

iščoča luči

VSE ŠE SPI

dovolj je da opreš usta

in že sem na kolenih

dovolj če pogledaš v oči

in če se me dotakneš

skloni nebes mavrične prste

nad najine kodraste sanje

da jih razmrši

nikdar dovolj mi mehkih poljubov

stiskov drhtečih se vlažnih dlani

nikdar dovolj sramežljivih nasmehov

pogledov vabečih iz črnih oči

ni dovolj misli mi še v temi

v jutru prezgodnjem kje nek' da si

ko daleč za vekami glej vse še spi

ni dovolj slik teh kapelj žarečih

daleč globoko skeleta kosti

nikdar dovolj mi ko padajo name

to da si lepa

in to da te ni

VZEMI ME ZDAJ!

daj spi z mano kdaj, daj vlezi se

še preden bo otrdela peta

praskala ob tvoja pomečkana stegna

daj reci da zdaj

še preden ti bo moj kadilski kašelj

krajšal jutro

pa to nastopaško popivanje

bedni fuki z znankami

in ta drogeraška dionizična rajanja

uživanje življenja

vse to zbledi če samo pomislim

na tvoj nasmeh

in če ti ni všeč

kako nesramno se smejem

ko te poželjivo gledam

pomisli kako bo šele takrat

ko bodo zobje črni

in usta polna zemlje

ko bova votlih dupelj

zrla v neskončno praznino

pomisli na takrat

in me vzemi

vzemi me zdaj

TEČEŠ SOLZE PREKO LIC

Praviš naj bom priden in miren,

naj potrpim.

Brez dretja, tudi če peče od bolečine,

brez scen.

Vabiš otrplost mi na obraz.

Čemu ta zaskrbljeni pogled?

Praviš da slišiš, kako mi pokajo žile v očeh,

ko brez zlagane prizadetosti strmiš vame

in tečeš solze preko lic.

JUTRO, KO ME OBIŠČEŠ TI

tiho potrkaš, samo iz vljudnosti in upaš,

da me ne zbudiš.

na lahko odpreš vrata in se po prstih približaš,

še vedno diham enako mirno,

ha, ni se zbudil, si misliš,

poklekneš, pred moj obraz s svojim,

piješ mojo sapo in me božaš s pogledom.

vesela si me, ko še spim, da sem te vesel,

ko se zbudim, s poljubom na usnah,

s prsti v laseh.

nato se počasi skobacaš k meni pod odejo,

mi privoščiš še nekaj trenutkov dremeža,

ko ga zavijaš v božanje in praskanje,

je to meni nekaj najlepšega

in ko misliš, da bom že zaspal,

me začneš posipati spoljubi, da se skoraj zadušim,

me ščipati za ritko, žgačkati

še zaspano telo, da se začne

prebujati v najlepše jutro,

v jutro, ko me obiščeš ti.

ČAKAM

čakam da bo 13.

da te bo sasrbelo

da boš lahko

da boš enkrat prišla

brez sprenevedanja in rekla

vzemi me, pridi vame

naglas potrdila željo

izrekla to

kar bosta najini telesi

nato v potu potrjevali

in rekla da ...

PISMO MI PIŠEŠ?

na uho šepetaš mi

ali se le zdi

da tu v temi

poleg si ti

rane krvave

do bolečine

grobo mi ližeš

skeliš me skeliš

slep se obračam

ni te, te ni

na ustih pena

ime molči

tople so kaplje

polzijo 'z dlani

na tleh iz kopja

sperma in kri

ORANŽNIH OČI

oranžnih oči

potuješ v mene

kot tanke slamke

misli naplavljaš

pleteš jih v meni

ko gnezdiš

na mojih obalah

jih barvaš v

oranžno

TVOJE JUTRO

povedal ti bom,

ko se boš vlegel;

ti bom vrgel žarke na obraz;

razpihal veje in te odkril;

šepnil v uho šele ko boš mislil,

mislil da je sen;

nato prepustil

jutro le tebi.

VELEMESTO

Veliko mesto. Cel dan

za se izgubiti v njem.

Sončen dan. Dežniki in

kratka krila, pod katera

si želim uleč'.

Reka, ki odnaša

pogled.

ČAS

v vroč pesek se zakoplje

kot kamen pade na kamen

v prahu se umiva

in se z njim posiplje

medtem ko zlati žarki

mu nežno rišejo obraz

ČARAŠ?

izpod obrvi, kot da se že od nekdaj poznava

napol jezno in jaz si razbijam glavo

zakaj, kdaj

napol navihano, kot da me vabiš k besedi

in jaz si niti ust ne upam odpret'

sem bil res v tvojih sanjah

je bil res tvoj smeh tistega jutra

ki me je zbudil?

PRAZEN

prazen v nemem čakanju

otopel v brezciljnem tavanju

prestrašeno te držim za roko

en dotik preveč

en pretopel nasmeh

V ZMRZALI UJETA ŽALOST

videl sem te. kako žalostno me lahko gledaš.

s solzami na robu oči.

razočaral sem te.

vem - vzel si boš dopust,

rekel boš da imaš vsega dovolj,

a boš v resnici bežal pred mano.

spal sem s slušalko ob glavi,

čakal sem tvoj klic.

ti pa si verjetno takrat že smučal

na kakšnem mondenem smučišču v italiji.

ko bi mi vsaj povedal, da me nočeš videt,

ko bi se vsaj zdrl name.

tako pa so ostale tvoje oči,

solzne na mojih.

slap zataknjen na robu prepada.

v zmrzali ujeta žalost.

TVOJ SMEH

v divjih ritmih kapelj

raztrgan med bum in bam

razpet med tu in tam

še vedno s teboj

ko zima nesramno skubi svoj beli plašč

vsa gola odhaja

in me vso pot gleda naravnost v oči

še vedno tvoji poljubi

sedaj že čisto žalostno

visijo mi iz sivih lic

iz brezzobih ust

škripajoče se vali

ta starčevski cepet

sledi mi

kot veter gre čez mene

me reže in peče

s svojim ostrim mrazom

zažira se mi v kosti

tvoj smeh

DALEČ

daleč, peš.

mraz. sonce. mraz.

vseeno ti je.

vsaka stopinja zaboli.

pomrznjeni prsti.

hladno je.

daleč si.

STRAH

prihitiš - nasmejana

zaletiš se mi v objem

najdeš me tam

hladnega

lačen sem in ti dišiš po ribah

spustiš me, nekako se skrčiš

uplahneš mi pred očmi

želim te prijeti za roko

pa si predaleč

resnično si te zaželim

cele, z vsem, s travniki, drevesi

zimami in poplavami

ki bi jih lahko preplavala

zaželim si te in se ustrašim

iz tvojih oči v moje

strah

obrneš se

jaz pa sem

vedno manjši

SVA

kadar pa se v ravno

pravšnji tišini

primeva za roke

tedaj sva tisoč parov

ki sva bila

tisoč

ki jih še bova

NERVOZNA PRESEDANJA

nervozna presedanja

zgrešeni grešni pogledi

cela mala zmešnjava

zamere prebeljene s strmenjem v dalj

bežeča pokrajina te jemlje in nosi

nosi s sabo drobce

pismo v predalu

tvoj nasmeh

že sedaj

za vedno

pozabljen

ENO SRCE

eno samo srce, samo eno

polno celo srce, ljubezni!

vsak utrip

brezkončno napolnjen

v mirnem mimohodu dogodkov

ob nežnem dotiku rosnih pogledov

###