v breznu pa spominčice trohne

pesmi

Gregor Podržaj

(spisano v letih 1990 – 2010)

Izdano v samozaložbi preko Smashwords.

Ljubljana, 2016

Copyright 2016 Gregor Podržaj

ISBN: 978 131 13587 4 5 (Smashwords)

ISBN: 978-961-93989-1-3 (Podržaj)

Naslovnica je delo avtorja. / Cover by the author.

__________________________________________________

CIP - Kataložni zapis o publikaciji

Narodna in univerzitetna knjižnica, Ljubljana

821.163.6-1(0.034.2)

PODRŽAJ, Gregor, 1972-

V breznu pa spominčice trohne [Elektronski vir] : pesmi : (spisano v letih 1990-2010) / Gregor Podržaj. - El. knjiga. - Ljubljana : [samozal.] G. Podržaj, 2016

Način dostopa (URL): https://www.smashwords.com/books/view/607158

ISBN 978-961-93989-1-3 (ePub)

283826432

__________________________________________________

Izdano v samozaložbi preko Smashwords. Opombe o avtorstvu:

Hvala za dolpoteg te svobodne izdaje elektronske knjige. Čeprav je svobodna, je vseeno avtorsko delo in naj bi kot tako, ne bilo reproducirano, kopirano in distribuirano, tako za pridobitne kot tudi nepridobitne namene. V kolikor vam je bilo prebiranje v zadovoljstvo, lahko priporočite prijateljem, da si dol potegnejo lastno kopijo iz Smashwords.com, kjer lahko poiščejo tudi ostala dela tega avtorja. Mir in dobro.

Publyshed by Gregor Podržaj at Smashwords. License Notes:

Thank you for downloading this free ebook. Although this is a free book, it remains the copyrighted property of the author, and may not be reproduced, copied and distributed for commercial or non-commercial purposes. If you enjoyed this book, you may encourage your friends to download their own copy at Smashwords.com, where they can also discover other works by this author. Thank you for your support.

NA LETEČI PREPROGI

počasi drsiva v toplo indijansko noč.

lahko noč. izjokaj se mi na rami.

in me spusti zraven jelena,

ki ga zagledava samega nekje na pohorju

brizga meje in dvajset samičk vsakič prešteje.

znak časa postavlja.

vidiva si skozi, vsi enaki,

pa počasi ustavim in zaspiva,

pokrita s kocom, ki ne izgine in se ne ohladi

še dolgo potem.

široko v globini mirno spiva,

da naju še čas spregleda.

KO SEM SAM

sediva nekje med munchnom

in frankfurtom, kadiva lucky-ce

našel sem jih, ko sva jih ravno potrebovala

kašljava in še ne veva,

da bova za nazaj kadila haš,

tik preden naju bodo ustavili kapsi.

ko se zbuja sončen dan, se spomnim

lanskega poletja. red light district in

dread lock, grmovje, zaandvort; preveč.

trenutek je prepoln in če se jih nabere

vztrepetam.

POZNO JESENI

ko odpadejo še zadnji nasmehi

in ni več volje,

ne potebe po govorenju,

ko misli postanejo neulovljive počasne gmote

morda se vprašam ali sploh premišljam

kaj sem premleval včeraj, sem kaj?

nobenih prijateljev, ne moči, najti jih,

le sence ujete v vsakdan,

otrok robotov, mučenik varnosti.

VEČNA USEDLINA

noge zabijaš v tla

ko po produ stopaš

po pol ure zrenja

v odsev sonca na ponvi

ko zi že pojedel tist' jajc'

na olju se ti prikažem;

risbica iz mladih let -

ja kdo pa maršira preko moje pleše!

nama dvema nični je pristal pogled

pravzaprav strmlenje

in ne da ga vidim, gledam ga

in ti visiš, nevsakdanja usedlina

se nabiraš, ko padaš iz nikjer,

se usedaš na dno duše;

lahko se mi daš za plest,

pa bova oba nekako povezana

odmrla že na poti do štarta

z istim pogledom, ki čakava da ...

odide, čeprav kot da je že

od vedno tu.

SKARABEJI

skrivajo se za lastno senco

kjer jim slabijo čutila

tam meglenijo

nato nenadno in brez vonja

povabijo te na izlet

LISICE

visijo ujete za naborki zaves

kot lampinjoni ali bonbončki iz božičnih dreves

dnevi kot iglice odpadle od smrek

komu sploh mar, to bedno stvarstvo

betežni pogledi v tla

nabuhli okrogli životi

zibajoči se sem in tja

ORKAN

mesto je bilo pusto

ulica ozka

kot umik pred orkanom

ki so ga igrali ljudje

tlakovci so bili polni zlizanih

odtočnih kanalov

kot je bila zlizana melodija

tiste najine pesmi

žvižgal sem si jo in v nekem trenutku

sem se zasmejal misli, ki me je spreletela -

moram biti sam ali je to strah, da žvižgam

v tej ozki ulici zlizanih sivih sten

plesnivih odpadajočih zaplat

zavil sem v prvi bar, jutranji bar

in opazil da nisem sam

HROŠČEK

hrošček, padeš mi na glavo

poskrbim zate, le za čez noč

tudi jaz zaspim

zjutraj izgineš, bojim se

da te ne pohodim

tudi zato te iščem

ne spuščaš glasov

zato ne vem

kje si. kje si?

MINERALI

hodeči minerali

brez kančka ljubosumja

si z istimi pestmi

peskamo drobovja

vsi po vrsti se ogrnemo

v isti plašč

hladno je

pa se stiskamo

skupaj

bežeč en pred drugim

se zaletavamo

v nove

a iste obraze

DVA

dva tedna sem ležal

trd kot kovčki, ki sva jih kupila

kupila skupaj

dva tedna demona

za vrat sem držal

ko lezel in lezel je ven

dva tedna že padam

padam v brezno

ki je ostalo za tabo

NEMIR

s slino jutranjega teka

lepim koščke

ki sem jih našel

prejšnji večer

žalost v srcu ne mine

v nogah ne jenja nemir

NOV ZAMAH

oddaljeni otoki

zeleno se ločijo od neba

umitega po dežju

čolni, kot bi jih nakapljal

pokrivajo ustje zelene reke

v kateri se belo smejijo oblaki

na katerih se belo smejijo

mladi obrazi veslajo z zanosom

se zibljejo v pesmi ki jih spremlja

z venci rož so okrašene

sveže po pomladi dišeče

ko jih kličejo

voda voda

vse okoli je voda

medij ki ga živijo

hrani jih razdvaja in ponovno spaja

daje jih spat in ziblje v jutru

z vetrom se pogovarja in jih priganja

v nov zamah

še en in že bo jutri

novo dete nov nasmeh novo veslo

veselo čisto da še oblak ne odkloni nasmeha

mladost kot struna na lutnji

hrepeni po ubranem božanju

zaplavat' preko gladine

vznemirit' obraze oblakov

ki se skrivajo tam

da poleti preden mine

nov skoraj že stari zdaj zamah

GOLOBI

golobi se kot blato

ki se lepi na čevlje

usedajo poleg

čemijo mi pri nogah

v pesku

čisto pri miru so

ko me opazujejo

ko jih začnem opazovati jaz

živčno mežikajo

kmalu odletijo

V BREZNU PA SPOMINČICE TROHNE

Prazni žaklji, prah ulic se useda na njihovo dno.

Odkrite strehe. Za kosilo dež.

Prazne hiše, oddam.

Pridem takoj. Sem v kavarni.

H.G. odpotovala.

Oblečen v črepinje prekrokanih noči,

obut v črne hrastove truge,

zavit v amnezijo.

Pogled ujame pogled. Veter odpihne začeto misel.

Obsedim. Za večerjo dež.

Dolge noge, za njimi zaprta vrata.

Stroj.

Med ušesi ujeta pesem, ropot, pljusk,

kri pljuska ob stene žil.

Mehanizem.

Potiska toplo brozgo.

Potiska jo ob stene,

tanke so, tanke kot kačja koža,

posušena in pozabljena.

Tanke, hrapave, porozne,

ne dopuščajo dotika, ne da bi se v hipu zdrobile,

v hipu razlile ves živelj, ki pritiska v njih.

Cevi. Ostruženi kanali. Izvotlena debla.

Zimska domovanja osamljenih želja.

Hladna in vlažna, izsvedrana, oguljena v ihti hrepenenja.

Ugrizi nohtov, čeljusti,

dlani polne prsti

iz katere poganjajo spominčice.

VSRKAN

bzz, bzzz, bzzzz

tlesk, floc

me zbudi iz sanjanja

opazim da sem visel prepuščen pogledom

izgubljen

skupaj z gatami potegnjen v razpoke

kot vlaga vpit v stene pretesnih stanovanj

katerih živelj se preko balkonov bučno vali

na razgrete ulice obalnega mesta

EN KROG (1 o)

grem en krog rečeš.

zapreš vrata.

in kroživa.

ob progi.

na stopnišču stare šole.

za garažami.

v mislih ko si bil majhen

in mi mahal v znak,

da prihaja avtobus,

ki je bil obenem tudi pozdrav.

(zjutraj ob kavi,

se pobožava z očmi.)

VEVA

stala sva v vrsti in

kot se to pogosto zgodi, je čakanje mučno

res ne vem zakaj me spomni na zobozdravstveno čakalnico

praskanje, stopicljanje najkrajših korakov

križanje pogledov, izbor za mis vrste

prepoznavanje znancev v podobnih obrazih

zdolgočasenost uslužbenca, ko steguje roko

da ti poda karto, drobiž

še en cigaret preden se vkrcava

in ob tem nama je nerodno

ko spoznava da sva se že videla

v vrsti tri minute nazaj

nerodno, ker sva prižgala cigareto

nerodno, ker sva se zaželela

istočasno se obrneva

pokadiva in vztopiva

na nasprotnih peronih

na nasprotnih vagonih

sram ki naju je končno zapustil

nama za sabo

iz prsi potegne izdih

olajšana poiščeva sedež

sedež na nasprotni strani

in šele ko odtlačiva svojo prtljago

in se udobno namestiva

se zopet spogledava

in veva

TEK

tek. ah ja, tek tek.

prosti tek. prazno se zatekam.

zataknjen. vrti se a ostaja pri nogah.

vse je v stopalih.

tek. ah ja, tek tek.

tekmujem, ali ga bom pretekel? pretolkel?

brez teka. tečno, tečno.

po čelu otečen, brez spomina,

odteklo je, teče, odteka, cedi se,

tečnost revolucije.

cedi se, zdavnaj pretečena ljubezen,

preceja se skozi misli,

tečne misli, preceja in seseda,

tektonika časa,

tečen izmet dna.

in tečem.

###